Karl ja Georg teatasid nagu ühest suust: «Mulle meeldib hüpata!» Trenn on nende meelest nii lahe, et isegi 45 minutit järjest karata ei ole liiga palju. «Ei väsi ära, see on nii lahe, et ei väsi,» kinnitas Karl.
Vahepeal on loomulikult pausid ka, kui saab korraks hinge tõmmata ja lonksu vett juua. Treener Piia Asper rääkis, et veepudel peab trennis kindlasti kaasas olema, sest isegi kõige energilisemal lapsel tekib suure kargamise peale joogijanu.
Batuudil võib ka pikutada
Trennis hüppavad lapsed pisikestel kuusnurksetel batuutidel, millel on väike käepide küljes. Sellest on harjutuste ajal hea kinni hoida. Igaühel on oma batuut ning sellel tehakse treeneri juhendamisel kõiksugu samme. Taustaks mängib lõbus, rohkem või vähem hoogne muusika, kuidas lastel tuju parajasti on. Enamasti on neil tuju just millegi kiire ja äkilise järele.
Laule on väga erinevaid ning iga viisi juurde on oma tantsuliigutused. Alguses on soojenduseks mõned veidi aeglasemad lood ning lõpus venitatakse, nagu trennis ikka. Vahepeal võib hüpata hoopis poksiliigutuste saatel.
Kui mõni laps tunneb, et sel korral tahaks hoopis pikutada ja mitte midagi teha, siis Asperi sõnul on see täiesti lubatud. Kõige tähtsam on trennist rõõmu tunda ja seda peale sundida ei saa. Ka suurtel inimestel pole alati tuju kõike vajalikku ära teha. Kui puhkamine puhatud, löövad kõik lapsed jälle rõõmsalt trennis kaasa. Kui treener ikka hoogsalt konna moodi kargamist ette näitab, on raske tuimalt paigale jääda.